Превод: machocka Редакция: VastoLorde96
Разчитам на бройката! - Получихме го!
Това са Доларите? - Какво е това? Да не би всички...
Например може да се омъжиш за мен. - Пазиш ли тайната ни за "онова"?
Селти... - По-забавно е, отколкото очаквах.
Крещя "Бях роден тук и сега!".
Върнете ми Селти!
МУАХАХАХА!
Епизод 12 ВСИЧКО Е СВЪРЗАНО
Май трябва да ти благодаря. Ако не беше ти,
кака пак щеше да я заключи в онзи изследователски институт.
Ягири...
Добре ли си? - Върни ми Селти.
С нея трябва да избягаме, преди полицията да дойде.
Затова ти... - Ти нищо не разбираш.
Гледам я още от малък. Исках да я освободя...
Да я пусна да тича свободна в широкия свят...
И живях там с нея.
И винаги, ама винаги, съм мислел само за това.
Сещаш ли се, не можеш да спреш силата на любовта.
А ти какво? Винаги разчиташ само на броня и сила.
Любовта ми няма да се разпадне толкова лесно!
Няма да стане! Усещам болка, но ще я забравя!
Животът ми със Селти няма нужда от болка! Затова няма да усетя болката,
която ми пращаш! - Това е абсурдно!
Спри!
Моля те, спри! Сейджи е стриктен, агресивен и различен от другите,
но не е лош човек! И има някой, когото харесва.
Това не е тя. - Не може... Няма начин! Няма начин!
Това не е тя. Това момиче...
Това... не е главата ми. - Това момиче... Името й е...
Харима... Мика? Прав съм, нали?
Ти си момичето, което се предполага, че Ягири е убил, нали?
Това е лъжа... Нали?
Той лъже, нали? - Съжалявам!
Хей, Сейджи, тук си, нали? Аз пак дойдох.
Пак си забравил да оставиш отключено.
Така не мога да вляза. Да не би да спиш?
Помниш ли, Сейджи? На приемните изпити седях до теб.
Момчето отдясно имаше невероятното име "Рюгамине Микадо",
та се почудих как се казва човекът отляво.
И тогава се влюбих от пръв поглед. Ти дори ми се усмихна.
Затова, Сейджи, покажи ми лицето си. Много те моля!
Може би ти е лошо? Затова ли не ми отваряш?
Тогава аз ще си отворя сама. Само още малко. Влизам.
След онзи ден проверих едни неща.
Като рождения ти ден и неща за семейството ти...
Сейджи...
Значи я видя. - Ами... аз...
Няма да кажа на никого! Ами... Няма проблем!
Каквото и хоби да имаш, и на мен ще ми хареса!
Затова... - Няма нищо.
Сейджи... - Няма нищо.
Сейджи? - Няма нищо.
Съжалявам! Не умрях наистина!
Тогава сестра ти... - Искаш Сейджи да те хареса?
Добро момиче. - И... Имаше още един доктор.
Каза, че с малко хирургическа намеса и грим
ще изглеждам точно като главата, в която си влюбен!
Каза: "Вече си Селти, защото това е нейното име.".
Затова опитах да се държа като Селти! Но Намие каза, че не е достатъчно.
Каза, че си щял да се досетиш, затова искаше да ми изтрие паметта.
Но не исках да си губя спомените! - Някой, който знае името ми.
Доктор, който знае, че съм дулахан.
В целия град има само един такъв човек!
Просто исках да съм с теб! Затова преминах през всичко това!
Това трябва да е лъжа. Тогава аз...
Значи не можа да различиш фалшификата от оригинала.
Значи това струва любовта ти. Добра работа.
Сейджи! - Мисля, че е невероятно,
че рискува живота си, за да се опиташ да я върнеш.
Не съм те разбрал, Харима.
Имаш някакви личностни проблеми, но не си преследвачка.
Искам да кажа, ти рискува живота си за него.
Това е нещо, което не можеш да направиш от егоизъм.
Невероятно е, че все още обичаш мъжа, който за малко да те убие.
По доста различни начини... Харима, мисля, че с Ягири много си приличате.
Добре дошла.
"Какво си мислеше?", нали? И после ще кажеш:
"Значи си знаел, че главата ми е в изследователския център?
Затова ти и баща ти сте направили конспирация с фармацевтика Ягири.
Може би именно баща ти е откраднал главата ми!
И все пак си го скрил от мен и си нарязал умиращо момиче.
Аз може и да съм чудовище, но да дъвчеш и изплюеш хората
прави теб истинското чудовище." Прав ли съм?
Ще го кажа сега, за да няма недоразумения.
Не знам, нито ми пука дали баща ми е откраднал главата ти.
И момичето искаше да й направим операцията.
Тези от Ягири може да са я насочили към това решение, но мен не ме бърка.
"Разбираш ли какво си мисля?"
Да, разбирам те. Обичам те от 20 години.
Разбира се, че ще разбера. - Защо сега?
Защо не си ми казал, че знаеш къде е главата ми?!
Защото те обичам. Затова не ти казах.
Ако я намериш, ще си тръгнеш.
Това няма да го понеса. Няма да кажа, че ще се откажа, за да си щастлива.
В тази битка е заложена нашата любов.
Няма да те пусна. За да съм сигурен в това,
ще използвам чуждата любов, смърт, себе си
и, може да ти прозвучи противоречиво, но дори и твоите чувства.
Дори да си върна главата, не бих си помислила да си тръгна...
Но дори ти да го мислиш, главата ти може да е на друго мнение.
Мислех си. Защо фея като теб
се е появила пред хората в този свят? Може би си се материализирала тук,
защото си си изгубила главата. Следвайки тази логика,
ако си върнеш главата и спомените, може пак да се изпариш от този свят.
Тогава всичко, случило се досега, ще бъде илюзия. Страхувам се от това.
Ще повярваш ли на това, което ще ти кажа?
Вярвам ти. Ти си единственият човек, в когото не мога да не вярвам.
И аз се страхувам. Страхувам се от смъртта.
Разбирам, че тук няма някой, който да може да ме убие.
Не се хваля. Приемам го като нещо нормално.
В приемането ми няма наслада или удовлетворение.
Но може би именно заради това се страхувам.
В мен няма ядро, което да контролира смъртта ми.
Самата ми глава е това ядро. Ако някой го унищожи...
Тогава, независимо от ситуацията или моята воля...
Ще повярваш ли... че имам кошмари, дори да нямам очи или мозък?
Ще повярваш ли на някоя, която трепери от страх от кошмарите си?
Страх ме е, затова търся главата си, за да успея да контролирам волята си.
Ако кажа това, ще ми повярваш ли?
Нали ти казах? Само на теб вярвам. Тук загубих напълно.
Толкова сме твърдоглави, че не излизаме от този кръг от спекулации.
Ние сме глупаци. - Да.
Хей, Шинра. - Да?
Дай да те ударя веднъж. - Добре.
Добре, сега аз да те ударя.
Виждаш ли, най-красива си, когато си честна със себе си.
Този удар беше вместо сватбената целувка. Нали?
Плачеш ли?
Ти наистина си идиот.
Това е доста впечатляващо.
Йо, Изая. - О, Дотачин, доста време мина.
Стига си ме наричал така. - Впрочем...
Знаеш ли откъде е името на Доларите? - Не е ли от "Дай си доларите!"?
Нищо подобно. Защото организацията не прави нищо конкретно.
Доларите - висят си и правят "дала-дала". Това е.
Дотачин, видя ли това?
Черният мотор... - Стига бе, наистина ли?
Значи не е било илюзия... Сигурно е било нещо триизмерно.
Това триизмерно нещо също е в Доларите.
Наистина ли? - Невероятно! Невероятно!
Наистина съм изненадан.
Знаех, че онлайн много хора разправяха, че са от Доларите.
Но не мислех, че толкова ще дойдат на такова неправдоподобно събиране.
Хората надскачат очакванията ми. Явно имаш мечта
да избягаш от скучното ежедневие, но след около 6 месеца
животът в Токио ще ти стане рутинен. А за да са различни дните ти,
ще трябва или да се преместиш в друг град,
или да правиш "подземни" неща. Малко след като стъпиш в този свят,
всичко пак ще ти се струва нормално.
Ако наистина искаш да избягаш от всекидневието,
трябва да се развиваш! Независимо дали се целиш ниско, или високо.
Радвай се на ежедневието!
От уважение безплатно ти дадох телефона на Ягири Намие
и няма да кажа на никого, че ти си създателят на Доларите.
Организацията си е твоя. Използвай я, когато искаш.
Изая! - Време е да тръгвам.
Късмет, Танака Таро!
Чакай, копеленце! Изая!
Стига бе...
На следващия ден животът продължи невероятно нормално.
За него... И за него...
Както и за момчето... - Хей, Микадо.
Видях в интернет, че Доларите са се събирали!
А Симон и Шизуо са от Доларите! И чух, че черният ездач няма глава,
карала е по една стена, извадила голяма коса
и всички се развикали и било невероятно!
Нищо не ти разбрах.
Също и за тях. - Не те обичам.
Но като те гледам, не мога да забравя любовта си към нея.
Затова ще приема твоята любов. Докато някой ден си я върна.
Добър вечер. - Добър вечер. Чаках те.
Благодаря. Доста съм уморен, затова ще се отпиша по-рано.
Не си спал много? Цяла нощ ли стоя? - Да, нещо такова.
Май Канра още го няма. - Канра... ще дойде, нали?
Изникна нещо. - Добре.
Съжалявам, но трябва да тръгвам. - Чао.
Извинявай, че ти прекъсвам забавленията. Спешна работа.
Няма проблем.
И сега ежедневието ми продължава както винаги.
Пак се срещам с хора, които не искам да виждам.
Явно всичко се е разсеяло. Е, духовете са страшни,
защото се промъкват, появяват се от никъде, а ти направи добро влизане.
Вече никой не ще се страхува от теб. Впрочем не си убила никого, нали?
Онази коса реже ли изобщо? Онова момиче ли преследваш?
Мога да ти помогна, когато поискаш. Обади ми се.
До скоро. - Не знам къде е Ягири Намие.
Но не ми и пука. Аз съм си аз и няма нищо лошо в това.
Дните са си постарому. Не носят нито невероятни желания, нито отчаяние.
Нищо не се промени. И все пак едно чувство на удовлетворение ме изпълва.
Аз см точно тук. Ти си там.
Ако аз съм твоят спасител, тогава ти си моят.
И тогава момчето обмисли нещата. Мислеше за думите на Орихара Изая.
Можеше ли момчето, което желаеше невероятна реалност,
да я търси за цяла вечност? И дали тази вечност
ще приключи като нормална за него?
Съжалявам за всичко, което направих. - Благодаря.
Хей, това е моето място! - Пишеше, че се местиш
зад представителя на класа. - Какво ти става бе?
Тя нямаше да може да общува с Харима Мика както преди.
Дали това е нещо хубаво само тя знае със сигурност.
Но дали е истина? Може би хората просто не могат да се разбират сами.
Могат само да продължават да се развиват.
Думите на онзи мъж отекнаха из цялата стая.
След като направи нещо толкова смело, реши, че може да направи всичко.
Дори за секунда не се замисли,
че ще му трябва толкова много кураж, за да покани момиче от класа си.
Оставащо време, преди да стигне до момичето: 30 секунди.
Оставащо време, преди да види, че приятелят му я сваля: 35 секунди.
Оставащо време, преди да изрита приятеля си: 45 секунди.
Оставащо време, преди тя да откаже на поканата му за чай: 75 секунди.
Оставащо време, преди той да я покани да обядват на покрива: 78 секунди.
Оставащо време, преди да се влюби в нея...
Оставащо време, преди да й разкрие чувствата си...
Но и ти направи нещо тъпо.
Захвърли всичко заради извратената любов на брат си.
Или по-скоро заради извратената ти любов към брат ти?
Нямаш ли си неприятности? Скоро е сливането с Небула, нали?
Ако се разчуе за това,
Мафията или някой много опитен снайперист
може да те стрелне между очичките. Шахмат.
Почистващ отряд? - Да, както правят винаги.
Разбрано.
Ало? Нещата малко се усложниха.
Може ли веднага да се махнеш от онази стая?
Не можеш да имаш двоен шахмат, нали?
Сигурен съм, че чичо ти е бил точно като мен.
Вярвал е в този свят по-малко от всички, страхувал се е от смъртта
повече от всички и е почитал рая повече от всички. Но...
Аз съм сигурен, че светът съществува. Нека си остане така за сега.
Казват, че всички дулахани са жени. Знаеш ли защо е така?
Не. Един от хората ми го разследваше, но сметнах, че е безсмислено...
Рационалистка, разбирам. Е, това настрана...
Има един рай, технически не е рай, наречен Валхала.
В скандинавските легенди има женски ангели в доспехи, наричани валкирии,
които водят душите на смелите бойци във Валхала. Жени, приемащи мъртвите.
Тази история не ти ли се струва позната? Има теория,
че дулаханите са форма на валкириите, които кръстосват Земята. Ако е така…
Тя сигурно чака за нейното събуждане, за битки...
За да търси свещени бойци, които да отидат във Валхала.
Живо е, но не се е събудило, защото това не е бойно поле.
Ако може, и аз бих искал да бъда избран като воин.
Какво да направя, ако след смъртта наистина има Валхала?
Съмнявам се, че мога да се докажа в някоя военна зона.
Значи трябва да направя война, която само аз мога да започна. Нали?
Ама какъв съм късметлия, а? Не вярвам в задгробния живот,
живея така, че не заслужавам да отида в рая и все пак срещнах паднал ангел.
Стига бе... Всичко е само спекулации. - Вярващите ще бъдат спасени.
И нали казах, че това е застраховка? Стига да съществувам,
не ме интересува дали ще отида в ада и дали там ще има само мъки.
Но ако мога, предпочитам да отида в рая.
Намие, хайде всички заедно да отидем в рая.
Като член на Доларите ще я задържа. Трудно е да видиш това пред теб.
Селти няма да се сети, че главата й е в същата група, в която е и тя.
Точно така, и ти трябва да се присъединиш.
Шефът ни обича да въвлича новите попълнения в разни неща.
Разбира се, напоследък само аз привиквам нови членове.
Хайде да накараме този паднал ангел да разпери крилете си.
Искаш ли?
Превод и субтитри: SugoiFanSubs
Следващия път НЕБЕСНА МЪСТ